PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Řeknu to rovnou.
Nesmíš mluvit s tou zpěvačkou.
Nekoukej po ní.
Co jsi zač?
Edu.
Co děláš na zemi?
Co chcete?
Proč mě sledujete? Já si vás všimla.
NEMĚLA JSI HO POZNAT
Jestli vás ještě uvidím, nebudu tak klidná.
Co to povídáš?
Můžu vás nahlásit na policii.
- Na policii? Za co? - Za obtěžování.
- Promiň, ty... - Nemluvte se mnou jako s kamarádkou.
Ty si myslíš...
Myslíš si, že tě obtěžuju?
Koukal jste na mě u vchodu.
Pak jste mě špehoval z hlediště.
Potom jste byl v baru a teď tady.
Kde budete příště?
U mýho domu? Nesmějte se.
Mám vás praštit?
Ne, já se moc omlouvám.
Co si na chvíli vyměnit role?
Jak by se vám líbilo,
kdyby vás sledoval starý oplzlík?
- Starý oplzlík? Já? - Jestli dovolíte...
- Ne, moment. - Co to děláte?
A když ti řeknu...
- Když ti to řeknu...? - Ale co?
Kdo jste? A proč mě sledujete?
Není to tak, jak si myslíš. Věř mi.
A jak to je?
- Učíte tady na škole? - Ne.
Tak co?
Já...
Jen bych chtěl...
Co? Co je to s vámi?
Vy mě znáte?
Odkud?
To je...
Teď řeknete, že vám někoho připomínám.
Ne, já musím... Omlouvám se. Vážně jsem nechtěl...
- Ne, neomlouvejte se. Třeba... - Eliso! Hledal jsem tě.
- Vyrušuju vás? - Ne, už odcházím.
Vy jste mluvil s mým kamarádem, ne?
- Jste příbuzní? - To je přítel?
Co?
Hodíte se k sobě.
Blázníte? Vždyť ho sotva znám.
Co je? Obtěžuje tě?
Byli byste skvělý pár. Je fajn.
Je chytrý, štědrý. Měla bys nad tím popřemýšlet.
Sakra, já to nechápu. Poslyšte!
KATALÁNSKÁ ŽELEZNICE
Promiňte! Vyměním s váma tuhle bankovku
za 500 peset. - Ne. Ne, díky.
Ukažte ji přátelům.
- Jsou to peníze budoucnosti. - Ne.
- To jsou eura! - Ujede mi vlak.
Dobrá, půjdu s vámi...
SANT CUGAT
Madam? Paní, haló?
TVRDÝ TREST SPOJENÝ S ÚTOKEM IRÁKU
EKONOMIKA POZOR, SKROMNÍ LIDÉ
Ahoj.
Máš toho hodně.
- Tere mi pomůže. - Zavolej.
Určitě. Uvidíme se v sobotu.
- Buď opatrný. - Budu, mami.
Co chcete?
To jste vy. Na co jste tak zíral?
Promiňte, hledám vašeho syna.
Vždyť teď odjel.
Ne, ne Pereho. Eduarda.
Kdo jste?
Je tady Eduard?
Je ve svém pokoji. Kdo jste?
- Kamarád. - Můj syn nemá kamarády ve vašem věku.
Jak to víte?
Vaše jméno?
On ho nezná.
Jste přátelé a on nezná vaše jméno?
Nejste příbuzný Manela?
Zavolejte Eduarda. Věřte mi, že jsem přítel.
Prosím, Marie.
Sledoval jsi mě? Chceš mi ublížit?
- Ne, poslouchej mě. - Zavolám policii.
- Manžel brzy přijde. - Ne.
Klid, mami. Nic se neděje. Je to dobrý.
Vysvětlím to. Je to důležitý. Je to pro tvý dobro.
Vážně myslíš, že ti chci ublížit?
Podívej se na mě.
- Ty nevíš, kdo jsem? - Kdo jsi?
Půjdeme jinam. Nerad bych teď viděl otce.
Otce?
Tvýho otce.
Dva rumy.
Co je?
Něco se nemění. Je to tu jako za mýho mládí.
Za tvýho mládí tu byly potraviny.
Ne, to jsem byl ještě kluk.
Dobře.
Dobře, tak já začnu. Jenže kde?
Pěkně od začátku, pane.
Nech těch formalit.
Tak mi vysvětli, proč jsi mě napadnul.
Ten příběh je hrozně...
Dlouhý, co? Jako ve filmech a románech.
Tak ho zkrať a ať se nenudím.
Vzal jsem si fantastickou ženu. A měl jsem...
...dvě děti. - Měl?
Umřeli.
Všichni tři.
Carla, Jan i moje žena.
To mě mrzí.
Umřeli kvůli mně. Zabil jsem je.
Ne, tak ne. Zabil jsem je nepřímo.
Děláš si legraci?
To si myslíš?
Jde o to, že umřeli kvůli mojí chybě.
Nejdřív mi to přišlo důležitý,
ale pak mi došlo, že se možná pletu.
Nerozumím ti.
Někdy neúmyslně děláme věci,
který mají nečekaně špatný následky.
A když ti to bouchne do obličeje, vzpomeneš si a proklínáš se.
Chceš to změnit, ale už je pozdě.
Asi tě nechápu.
Najednou se ocitneš uprostřed bouře
a už se skoro topíš,
když tě najednou zachrání něčí ruka.
Čí?
Na tom nesejde. Díky ní jsem tu a našel jsem tě.
- A? - A...
A nic.
A já tě mám teď pochopit?
Nepřipomínám ti tvýho syna?
Ne, byl mnohem mladší, když...
Jo.
Vlastně ne, nepřipomínáš mi ho. Připomínáš mi... Copak to nechápeš?
Připomínáš mi mě.
Cestoval jsem prostorem a časem, abych tě našel
a tu tragédii zastavil.
Počkej, cože?
Jde o víc. Holka, kterou jsi málem poznal,
co nakonec zpívala s Òscarem,
kterou jsem ti nedovolil poznat...
Připomíná mi ženu, kterou jsem miloval a nevědomky zabil.
Jsem unavený. Půjdeme k tobě.
Co?
Můžu spát u bratra v pokoji. Rodiče to nezjistí.
Rodiče? Už zase?
Tvoji rodiče. Pere se odstěhoval, ne?
Už nikdy v tom pokoji nebyl.
Jak to víš?
Bude s Tere pět let v pronajatým bytě,
ona pak otěhotní s Martím.
Tady máš.
Za pár let se budou hodit.
Bude to stačit na noc v dobrým hotelu.
- Co to je? - Měna budoucnosti.
Musíš zaplatit, já mám jen tohle.
Můžu ti říct víc věcí.
Ale nechci se vytahovat.
Vážně? Tak mluv.
Za pár dní umře Freddie Mercury.
To víme, je nemocný.
Jasně. Mám něco lepšího.
Barcelona vyhraje Evropský pohár.
- Jasně. - Gól dá Koeman v prodloužení.
Když myslíš.
A roku 1992 bude olympiáda v Barceloně nejlepší v historii.
Tak to by měli začít stavět.
Každý se bude bát roku 2000, ale nic se nestane.
Skutečný začátek 21. století bude až za rok a půl
v New Yorku. Svět zachvátí terorismus.
Dost. Děláš si legraci, že jo? To je skrytá kamera?
Ne, myslím to vážně. Jdeme.
Ne, počkej. Seď.
Řekni mi víc. Ale chci taky vidět něco víc.
- Co je to za měnu? - Eura.
Eura!
Jasně. Kdy je dají do oběhu?
V roce 2002, pokud si dobře vzpomínám.
Rok po tom Kubrickově filmu, ne? Protože odtamtud jsi.
Jo, pár let potom.
2020, jo?
- Víceméně. - Jo, zhruba.
Jsem v pohodě.
Eura! 2020 není tak daleko.
Eura.
Pojď dál.
Musíš být potichu, dobře?
Stůj, nehýbej se.
- Co je? - Takhle si ten dům nepamatuju.
- Jak to myslíš? - Vypadá tak klasicky.
- Bude snad časem avantgardní? - V mým vesmíru jo.
Jistě, ve tvým vesmíru.
Hele, probuď mě. Myslím, že je čas jít do školy.
- Eduarde? - Ano, tati?
Jsi to ty?
Jo.
- Jsi v pořádku, Eduarde? - Je mi skvěle.
- Ty jsi pil. - Ne.
Jedno pivo.
Jedno?
- Kdo to byl? - Kdo?
Máma mluvila o nějakým muži.
- Je to kámošův táta. - A proč tady byl?
Potřeboval mi něco říct o škole,
o potenciální práci. Je to fajn chlap, vážně.
Dospělý chlap, co chodí za mladým klukem, je divný.
Jako že prodává drogy?
- To mě trápí nejmíň. - Tati, prosím.
Dal ti peníze? Sahal na tebe?
No tak, tati. Běž spát. Jen jdi, já mám dost.
- Uvidíte se ještě? - Já nejsem dítě. Dobrou noc.
- Eduarde. - Dobrou.
- Slyšel jsi nás? - Jo.
Ty nejsi jeden z nich, že ne?
Můžu ti pomoct se svlíkáním?
Ty jsi věřil tátovi víc než mně?
Sakra, chvíli jsem myslel...
To je první vtip, co jsem udělal od...
Díky, žes mě vzal dovnitř.
Žádný problém.
Pořád neznám tvý jméno.
- Jak myslíš, že se jmenuju? - Jakkoliv, jen ne Eduard.
- No, takže jsem... - Jo, Eduard. Jistě.
Protože jsi můj dvojník z budoucnosti, nebo něco podobně pitomýho.
Jsem ze současnosti, víceméně.
Jistě.
Do půl osmý musíš zmizet, aby tě naši nenašli.
Dobře.
Uvidíme se ještě?
To je na tobě.
Jen mi slib, že se vyhneš tý holce.
Jak zpívala s Òscarem.
Jak jsi na ni koukal.
Slib mi, že se mezi ně nepřipleteš.
Kdyby se něco...
Chceš dost divný věci.
Když to uděláš, nebudu se vracet.
Mně na tom nesejde. Jestli mě chceš vidět, tak můžeš.
- A kdy? - Já nevím.
Zítra po škole se můžeme dál bavit.
Domluveno.
Byla to výjimečná noc.
Užil jsem si to s tebou, moje já z budoucnosti.
Dobrou noc.
Eduarde?
Ode mě to bude znít divně, ale jsi skvělej kluk.
Jasně.
Marie. Marie?
- Marie? - Ne, tati.
To jsem já.
- Jsi to ty, Eduarde? - Jo.
Neříkej to mámě, dobře?
Vím, že jsem toho nechal, ale chybí mi to.
Eduarde, chceš mi něco říct?
Synku, jestli to, co se děje...
Chci tím říct...
Tvoje matka a já
nejsme moderní rodiče,
ale jestli tě holky...
- Tati. - Vždycky nás to mátlo.
Nikdy sis domů holku nepřivedl.
Tati, ne.
- Co ne? - Takhle to vůbec není.
- Ne? - Ne.
- Takže ten chlap... - S tím chlapem nic nemám.
Tati, přestaň kouřit.
Praskne ti pumpa, když nepřestaneš.
Bereš pravidelně prášky?
- Jaký? - Na srdce.
Neberu prášky na srdce.
Sakra, ty ještě...
Co jsi říkal? Co to máš s hlasem?
Nic, není mi dobře. Jdu si pro vodu.
Co? Eduarde? Chováš se divně.
Ty taky.
Jo.
Pořád mě trápí, že bratr odešel.
Je nás o jednoho míň.
Ty si brzy najdeš práci a taky odejdeš.
Pro tenhle dům jsme s mámou obětovali tolik,
ale bude prázdný. - Já tu zůstanu.
Vždycky tu budu žít, slibuju. Bude to tak.
Cože?
Za pár let si s mámou koupíte chalupu na venkově.
Dáte mi dům a...
Co to povídáš?
Ale nic, tati. Jdu zase spát.
Tati, poslyš...
Nikdy jsem ti neřekl,
že tě mám hrozně rád.
A myšlenka na to, že bych tě měl ztratit, mě bolí.
Řekl jsem ti někdy, že tě mám rád?
Ne takhle.
Jo. Přestaň kouřit. Od zítřka.
DÍKY, VRÁTÍM TI TO
UVIDÍME SE DNESKA PŘED ŠKOLOU
VELKÝ EDUARD
Eduarde?
PROTEST NEPOSLUŠNOSTÍ! NE SOUDŮM PROTI POLITIKŮM
ZAMĚSTNÁNÍ
Vše, co jste nám řekl, je opravdu mimořádné.
Chci tu práci jen na pár týdnů.
- Chceme vás na půl roku. - Ne, to nepůjde.
Všechna data zvládnu nahrát za týden.
To není možné.
Ukážete mi ten stroj, který jste zrovna koupili?
- Tudy. - Děkuji.
Tady je.
Jak se máte?
Bože, to je úžasné.
- Můžu? - Poslužte si.
- Pusť tam pana Marinu. - Dobře.
- Eduard, těší mě. - Dolors. Nápodobně.
Těší mě.
C:\FAKTURA\FAKTURA EXE
Máte data, která můžu začít zadávat?
- Třeba loňské prodeje? - Třeba.
- Prosím, Dolors. - Ano.
Možná to potrvá déle než týden.
Jsem zvyklý na Excel, ne na Framework. Rozumíte mi?
Ano, jistě.
Nejsou tu ani Windows.
Není to specifický program.
Ale bude to snadné. Za deset dní to máte v PC.
Za deset dní?
Kde?
V počítači, pardon. Tak dáte mi tu práci? Ano, nebo ne?
Chci jen tři věci. Budu tady krátce,
tak chci denní plat. Chci auto,
které bude platit firma. Strhněte mi ho z platu.
- A ta třetí věc? - Kupte software Office, jen co vyjde.
KLIENTSKÉ SLOŽKY - SOBOTA 22.6.1991
Ono to bylo povinný?
- Včera toho bylo moc. - Vážně?
- Jo. - Cos dělal?
- Nevím. - No tak.
- No tak, cos dělal? - Nemá tušení.
Chci vám představit kamarádku.
Chceš jít na Woodyho Allena?
- S Elisou? - Jo.
- Teď? - Jo, nebo později.
Ahoj, krásko!
- Ahoj. - Eliso, to je Eduard.
Eduard, Elisa.
Takže?
Tak půjdeme, nebo co?
- Jdeme rovnou do kina? - Jo.
- Chceš jít taky? - Jen pojď.
Dobře.
- Jo? - Jo.
Viděli jste...
Woodyho Allena? Nikdy.
- Já nic. - Já všechno.
Já neviděl všechno, ale něco jo.
Je politický.
Politický?
KINO UNIVERSAL
- Woody Allene, to ne. - Zvládla bych další.
- Mně se to líbilo. - Vážně?
Jo, smál jsem se a tak.
Jasně.
Ale radši bych je viděl v jiný dny.
Neznáš je?
- Jdeme na skleničku? - Proč ne?
Musím jít, jinak se o mě táta bude bát.
Eduarde, počkej.
- Co? - Jo, kdyby...
- Tak jo. - Jo.
TELEFON
To ne.
Uděláme to pořádně.
Ne! Eduarde, to ne! Eduarde!
Co? To je tvůj otec?
Ne, není!
Slíbil jsi mi to.
- Co jsi mu slíbil? Kdo to je? - To je...
Omlouvám se.
Za co?
Ten chlap mě všude sleduje. Víš to?
Včera jsem mu vyhrožovala policií. Proč jste si tak podobní?
Jsem Eduardův strýček. A kmotr.
Proč nás tak děsíte? Co chcete?
To Eduard dobře ví, že?
Co dobře ví? Že mě nemá líbat?
Že je malý kluk, který potřebuje povolení od strýčka?
Do hajzlu.
Kam jdeš?
Zatraceně.
V mým vesmíru jsem žádný neměl.
- Co? - Kolo.
- Co jste říkal? - Nic.
- V čem? - V ničem, nic jsem neříkal.
Kam jede?
Přemýšlet.
Kam?
Do toho ti nic není.
Tak se mnou nikdo nemluví.
Včera jsem to řekl jemu, dnes to řeknu tobě.
Nech Eduarda být. Nikdy jsi ho neměla poznat.
Proto jsem tady. Abych to zastavil. A víš proč?
Proč?
Protože to dělám pro tebe.
Chci, abys umřela stará, opravdu stará,
s dětmi a vnoučaty, co tě budou držet za ruku.
- Cože? - A aby se to stalo,
jejich otec a dědeček
nesmí být tenhle kluk. Rozumíš?
Eliso.
Jak jsi mě tu našel?
Chodím sem nejradši,
když chci přemýšlet.
Všechno, co ty...
Já taky.
- Jak dlouho máš kolo? - Co?
- Jak dlouho máš to kolo? - Proč tě to zajímá?
Jen tak.
Dnes jsem ho koupil.
- Proč? - Proč ne?
Třeba abych sem mohl kdykoliv jet.
Co ještě sis koupil?
Proč se o to kolo tak zajímáš?
- Je to důležitý! - Ale proč?
Já nikdy...
Já na škole nikdy... Tak mluv!
Táta se ráno vzbudil
a říkal, že mi chce dát dárek.
A že mi děkuje za to, co jsem mu v noci říkal.
Nevím, že jsem mu něco říkal, ale připadal mi vděčný.
„Chceš motorku, ale kolo je zdravější.
A neznečišťuje prostředí,“ říkal.
Já si koupil skútr, ale až když jsem si našel práci.
Tátovi se to moc nelíbilo, ale nikdy...
Už dost, vážně!
Mluvíš, jako by to byl tvůj táta!
Proč to všechno děláš?
Ty řeči o mrtvý ženě a dětech.
To je pravda.
Jo, vypadáš jako já.
Ale máš právo tohle dělat?
Nevím.
Možná ne.
Znáš tu holku, kterou mi zakazuješ?
Kdy ti to došlo?
V kině.
U filmu Hana a její sestry
jsem si najednou vzpomněl.
Moje první pusa.
Moje první láska.
Zdálo se mi o ní.
A najednou je tady, v kině, vedle mě.
Došlo ti to dřív.
Cože?
S námi dvěma to bylo...
Je to stejný, až na malý rozdíly. Všechno je stejný.
- Nevím, o čem to mluvíš. - Je to v podstatě identický.
Jestli ne...
Co ne?
Jak se tomu vyhnout? Jak tomu zabránit?
Lásce?
Tomu neštěstí.
Kdo jsi?
Někdo starší než ty, kdo je jako ty.
Ale nejsi já.
- Možná jsem. - Ne.
Teď už tomu neštěstí nezabráním.
Musím s tím žít.
Musím s tím žít až do smrti.
A ta bolest je nesnesitelná.
Proč mi to všechno říkáš?
Jen chci, aby se ti ostatní
vyhnuli tomu, co jsem zažil. Chci se tomu vyhnout.
Zbaví tě to bolesti?
Nevím. Rád si to myslím.
A mě trestáš?
Vypadá to jako trest, ale skutečný trest přijde později.
- Později? Vážně? - Jo. Až vy dva...
Co když trest přijde teď?
Shodím tě dolů a budeš navždy pryč.
Už se mi nebudeš plést do života!
- Ne, pusť mě! Neblázni! - Podvodníku!
Řekni mi, kdo jsi a co chceš!
Pusť mě, prosím. Nech mě. Nech mě.
Co to je?
Vážně bys to udělal?
Ne, chtěl jsem tě jenom vyděsit.
- Co jsi dělal? - Ale nic.
Operovali mi ruku. Měl jsem ji zlomenou.
Udělali to špatně.
Lžeš. Co to je?
- Nech to být. - Ty mě nech být!
Vrať se, odkud jsi přišel, a zapomeň na mě!
KLIENTSKÉ SLOŽKY - SOBOTA 22.6.1991
Pane Marino.
Nechcete někdy po práci na kávu?
Moc rád, díky.
Pro dnešek mám hotovo.
Moc dobře.
No jistě.
Tady.
Díky.
Na tom jsme se nedohodli.
Promiňte.
Díky, teď je to správně.
Promiňte, mohu si zavolat?
Co?
Zavolat.
- No jistě. - Díky.
- Pardon, jaký je rok? - Jaký je rok?
1991.
- První se vytáčí 9-3, ne? - Cože?
Ale nic, nic.
Pět, šest, pět.
Eliso, jsi to ty?
Jsi, dobře.
Můžu s tebou mluvit v klidu? Včera jsem řekl věci...
Můžeme se sejít?
Dobře. Ne, kdy řekneš.
Skvěle, dobře. A ještě něco, neříkej to Eduardovi.
Byl bych rád, kdybys to neříkala. Tak zatím ahoj. Děkuju.
- Tak zítra. - Zítra.
Nebo ne.
ODPOČÍVEJ V POKOJI, FREDDIE MERCURY
Promiňte, protáhla se mi hudebka.
Lluís Antic tě nechtěl pustit?
Nic, posaď se. Sedni si.
- Pití? - Ne.
- Určitě? - Určitě ne.
Díky.
Pane, musíte mi to všechno vysvětlit.
- Nemusíš mi vykat. - V noci jsem nemohla spát.
- Kvůli těm mým řečem? - Jistě.
- Protože nechci, abys umřela? - Přijde vám to normální?
Přijde ti...
Přijde ti normální
tohle říkat holce, kterou ani neznáš?
Co kdybych ti řekl, že tě znám? Už hrozně dlouho.
Ty taky? Eduard říkal to samý.
Jo.
- Ale je to pravda. - Vážně?
- Známe se ze svatby před deseti lety. - Jo.
Nesedli jste si.
Řekl ti, že jsi pitomá holka. Hrozně pitomá.
Strčil do tebe a brečela jsi vzteky.
A moji...
Jeho rodiče ho donutili, aby tě vyzval k tanci. Šli jste na parket
a předváděli jste se na disko písničky,
ty byly v módě.
Všichni vám tleskali.
Usmířili jste se pusou.
Tys tam byl? Viděl jsi nás?
Jsi vážně Eduardův příbuzný?
Ne, to nejsem.
Kdo jsi?
- To nemůžu říct. - Proč?
- Nevěřila bys mi. - Zkus to.
Řekni mi to, prosím. Kdo jsi?
Já jsem...
Stůj, Eduarde!
Eduarde!
Eduarde. Eduarde!
Eduarde!
Zavolejte sanitku!
Eduarde!
- Dobrý večer. - Co je?
Klid, měl jste nehodu. Vzpomínáte si?
Přijali vás s dalším chlapcem. Měl kolo.
Snažil jste se ho zastavit, ale...
- Ano, vzpomínám si. - Nedělejte si starosti.
- Doktor vám vše vysvětlí. - A ten kluk, Eduard?
Je na JIPu. Jste příbuzní, ne?
Ano.
Jsou tu jeho rodiče, pak přijdou.
Vše vám řeknou. Jdu pro doktora.
Haló, pane!
- Chci svoje věci! - Ne, to ne!
- Vraťte se! - Kde jsou?
Chci svoje věci!
Budou ve skříňce. Pojďte se mnou, prosím.
Přežije to?
JIP
Ten sražený kluk?
Teď ho budou operovat. Pojďte.
To je rodina? Mám jim něco říct?
- Mám tam jít? - Ne.
Sakra. Kde to je?
Co? Něco cenného?
Ano, velmi.
Musí to tu být. Nikdo by to nevzal.
Pan Marina?
- Můžeme? - Ne, doktor...
Na tom nesejde, tohle je urgentní.
Záchranáři nám dali vaši dokumentaci.
Ale my tenhle dokument neznáme.
- Který? - Tenhle.
- Já... - Je falešný.
Eduard Marina Rodríguez.
Stejné narození a rodné číslo
jako druhá oběť nehody, akorát vy máte o písmeno navíc.
A na ten věk vypadáte starší.
A když vezmeme v úvahu, že platí do ledna 2025...
Falšování dokladů je zločin.
Co to je?